Det är 1941, en månad före Pearl Harbor.
En novemberkväll dök en brittisk ubåt upp utanför Libyen-
- bakom de tyska linjerna.
- Når ljuset så långt? - Ja då.
Där har vi dem.
- Vad säger de? - De är redo.
Meddela att vi kommer in.
De var brittiska kommandosoldater-
- och syftet med denna räd var att döda en viss man.
Täck mig!
- Det är ingen idé. Fortsätt! - Ta tag i min arm.
Dödade vi honom?
Menar du allvar, engelsman?
Jag har order från general Auchinleck till alla befälhavare och stabschefer-
- i Mellanösterstyrkorna.
"Risken är stor att våra trupper börjar se vår vän Rommel som en trollkarl."
"De talar alltför mycket om honom."
"Han är alls ingen övermänniska, men mycket handlingskraftig och skicklig."
"Även om han var en övermänniska vore det synnerligen olyckligt-"
"-om våra soldater trodde att han besitter övernaturliga krafter."
"Jag önskar att ni på alla vis-"
"-ska bryta förställningen att Rommel är mer än en vanlig tysk general."
"Verkställ omedelbart denna order-"
"-och understryk för befälhavarna att detta är av största psykologiska vikt."
"C.J. General Auchinleck, överbefälhavare Mellanöstern."
Detta är Nordafrikas öken i juni 1942-
- och dessa är brittiska soldater som tillfångatagits av Afrikakåren.
Spring!
Upp med dig!
Bort till de andra fångarna.
Vem är högsta befäl här?
- Jag tror det är jag. - Följ med mig.
Överste, jag vill att du ska meddela ert batteri att sluta skjuta.
- Säg att de dödar sina egna. - Det kan jag inte göra.
Det är en order.
Jag är krigsfånge, major. Du kan inte ge mig sådana order.
Jag tänker inte diskutera med dig. Gör det, annars får vi dig att göra det.
- Tänker du göra det eller inte? - Major!
Vad är det om?
- Fältmarskalken sa att du har rätt. - Fältmarskalken?
Så detta var alltså Rommel. Erwin Johannes Eugen Rommel.
Överbefälhavare i fiendearmén-
- och den mest hyllade tyska soldaten sen första världskriget.
Han var redan en legend i öknen-
- och en räv som jagat sina jägare fram och tillbaka i Nordafrika-
- lika ofta som de jagat honom.
Och hans knep och lister hade t.o.m. fått britterna att skrocka.
Trots detta var han ändå min fiende.
Inte bara fiende till mitt land och armén jag tjänstgjorde i-
- utan till allt liv.
Inte bara till demokratin, utan till själva civilisationen.
Mitt namn är Desmond Young.
När jag tillfångatogs var jag överstelöjtnant i Indienarmén.
Detta var första och enda gången jag såg den hårdföre yrkessoldaten-
- vars stora respekt för krigets regler i detta fall varit så tursam för mig.
Två år och fyra månader senare-
- medan de allierade ännu stred i Europa, var Erwin Rommel död.
Enligt nazisterna dog han av skador han ådragit sig på ärans fält-
- men nazisterna var stora lögnare och många tvivlade på detta.
Det florerade redan rykten längs fronterna.
När kriget var över och jag hade lagt mitt militära liv bakom mig-
- bestämde jag mig för att ta reda på vad som verkligen hade hänt honom.
Vad var sanningen bakom hans död, och på vilket ärans fält dog han?
I ett enkelt hem i den lilla byn Herrlingen i Tyskland-
- talade jag ofta och länge med Rommels son och änka.
Jag undersökte hans brev, rapporter och andra dokument.
I Tyskland talade jag med soldater som tjänstgjort med honom-
- och i England soldater av alla grader som stridit mot honom.
Och i bägge länderna forskade jag i de officiella arkiven.
Dessa fakta lade grunden till den sanna historien om Erwin Rommel.
Början till slutet för denna soldat-
- kom 21:30 den 23 oktober 1942-
- då en 10 km bred front med allierade kanoner vid El Alamein...
Rommel var faktiskt inte i Afrika när slaget tog sin början.
Han led av kronisk difteri och hade avlösts en månad tidigare-
- för att flygas till sjukhus i Tyskland.
Men när telefonen ringde-
- och den välkända rösten från Berlin åter kallade honom-
- satte han sig genast på ett plan tillbaka till öknen.
Tack. Du är fortfarande en dandy ser jag.
- Välkommen tillbaka, sir. - Ska vi ta en titt på kartorna?
- Hur har du haft det, Bayerlein? - Det har väl varit bra.
- Hur ser det ut idag? - De har för mycket av allt.
Jag vet inte hur vi ska ta oss ur det. Vi har för lite bränsle.
- Är det på väg? - Nej.
Jag har talat med Rom tre gånger. De vill inte ge oss något bränsle.
Schultz. Aldinger.
- Har stridsvagnarna kommit? - Nej, inga sen i augusti.
- Kanoner då? Och inget bränsle? - Inte en droppe.
- Det här är helt färska positioner. - Ta fram en pall.
- Det är värst här. 15:e är illa ute. - Vad är det här?
- De kom in härifrån. - Hur långt bort är pansaret?
Var är mina kartor?
Sätt in 21:a och 18:e här i riktning norrut. Flytta 90:e framåt här.
Skickar Montgomery in infanteriet först igen och sedan pansaret?
Vi skickar in våra stridsvagnar först och slår hål i deras infanteri.
Då kan vi överraska hans pansar med vårt infanteri som understöd.
Det är värt ett försök.
Du ska väl inte ut nu?
- Borde du inte vila lite först? - Efter tre veckors vila?
Kör till 21:a.
Men nu fanns även en annan räv i öknen. Kanske än ännu listigare.
Och även om slaget blev ganska förvirrande de följande dagarna-
- så blev förvirringen alltmer till Montgomerys fördel.
- Har ni hittat fältmarskalken än? - Nej, sir. Han är vid fronten igen.
Jag vet inte vad mannarna tycker, men jag vill gärna ha en fegare chef.
Tillräckligt feg för att han ska komma till högkvarteret ibland. Sök honom.
På slagets tionde dag kunde inte ens Rommel tveka om dess utgång.
Man kan inte bara fortsätta till siste man är död.
- Visst är det tappert, men idiotiskt. - Von Thoma vill dra sig tillbaka.
- Något från Müller? - Inget svar än, sir.
Varifrån kommer du? Goslar? Där har jag varit stationerad.
- Vi åkte skidor där. Är du duktig? - För två år sedan...
- Förstod de att jag vill ha svar direkt? - Ja, sir.
- Har du försökt med Berlin? - Han känner till hela situationen.
Vad du än tycker om Berlin så anser de att vi bara är en bisak.
- Nå? - Müller är väldigt illa ute.
- Han har snart inga styrkor kvar. - Varför får vi inte tag på honom?
Hans befälsbil är förstörd och han lär inte ha mer än 40 stridsvagnar kvar.
- Italienarna då? - Müller tror inte de klarar mer.
- Fältmarskalk Kesselring beklagar. - Då behöver vi inte spekulera mer.
Det handlar nu om enkel matematik.
Med det bränsle vi har kvar kan vi antingen stanna här och bli krossade-
- eller dra oss tillbaka för nästa rond.
Tror du vi kan dra oss tillbaka? Montgomery har ingen bränslebrist.
Nej, men Montgomery skulle aldrig rusa efter mig som jag brukar göra.
Han måste fundera på saken först. Det är den enda lösningen.
Meddela alla befäl att invänta order. Om vi är tillräckligt snabba...
Meddelande från Berlin, sir. Från Führern.
"El Alamein ska försvaras till siste man."
"Retirera inte en enda millimeter. Vi ska segra eller dö."
- Helt otroligt. - Be honom upprepa meddelandet.
Det kan inte vara han. Det är de där skurkarna och mördarna!
Det är de där låtsasgeneralerna med böcker, kartor och idéer!
Hur kan han lyssna på eller stå ut med sånt avskum?
- Han borde döda hela bunten! - Jag har tagit emot meddelandet, sir.
"El Alamein ska försvaras till siste man."
"Retirera inte en enda millimeter. Vi ska segra eller dö."
Undertecknat av Adolf Hitler.
- Du lyssnar väl inte på sånt strunt? - Det är en militär order.
En tydlig, idiotisk, kriminell order från högkvarteret.
Tänker du förstärka galenskapen genom att lyda den?
Vi har Tysklands bästa soldater. De är pressade, men de strider än.
Om vi drar tillbaka dem kan de strida igen imorgon. Det här är galenskap.
Ingen har sagt "segra eller dö" sen man stred med pil och båge.
Det här innebär slutet för hela armén.
Här ute i fält är de dina mannar, inte hans.
- Han är galen. - Han är inte galen. Han är...
Det är inte jag heller.
Dra tillbaka dem, Bayerlein. Jag tar diskussionen med honom senare.
Slutet kom i Tunis, när axelmaktsstyrkorna fångades-
- mellan britter, fria franska styrkor och amerikaner under Eisenhower-
- och kapitulerade villkorslöst.
Men Afrikakåren tillfångatogs utan dess ledare.
En månad före slutet hade Rommel åter blivit sjuk och flugits hem.
- God morgon, sergeant. - God morgon, fru Rommel. Manfred.
- Dr Strölin? - Borgmästare i Stuttgart.
- Dr Strölin är fältmarskalkens vän. - Han mår bättre idag.
Han behövde bara vila lite.
Fru Rommel.
Manfred Rommel.
Och dr Karl Strölin.
- Från Stuttgart? - Ja, och han är borgmästare där.
Säg inte att han finns på listan.
"Doktor Karl Strölin, borgmästare i Stuttgart."
Hon sa att han är gammal vän till fältmarskalken.
"Ska bevakas noga när han befinner sig utanför Stuttgart."
Det är förstås omöjligt att diskutera med honom-
- som vi kan diskutera med varandra.
Han rasar och skriker som en panikslagen kvinna.
Han kallade honom ynkrygg.
- Använde han verkligen det ordet? - Flera gånger.
Han sa att i Ryssland hade officerare som jag avrättats.
- Jag skulle inte tro att jag gick säker. - Det var tacken för allt Erwin gjort.
Men man får inte ta för hårt på sånt folk säger när de är upprörda.
Kriget går dåligt och han är förstås orolig.
Men det lär dröja innan jag glömmer vad han gjorde med Afrikakåren.
Vad gjorde han?
När slutet var nära och jag bad honom dra tillbaka den-
- sa han att han inte längre var intresserad av Afrikakåren.
Och det var tacken de fick.
Rommel, jag vill ställa en fråga.
Om du inte vill svara så förstår jag, men jag vill ändå ställa frågan.
- Vad vill du fråga? - Tror du verkligen att vi kan vinna?
Jag kan berätta vad han tror.
- Han tror inte det. - Sa han det själv?
- Förstår han vad det innebär? - Det verkar så.
- Varför fortsätter vi då? - För att vi inte har något val.
Inget av länderna vi strider mot kommer att sluta fred med honom.
- Medgav han det? - Och det är förstås sant.
Så länge han är ledare för Tyskland måste vi alltså strida tills vi krossas.
Segra eller dö.
Jag antar att han inte nämnde den uppenbara lösningen på problemet.
Att träda tillbaka.
Min bäste Strölin...
- Jag är rädd att vi måste gå, älskling. - Jag har ett tåg att passa.
- Vi kommer tillbaka ikväll. - Adjö, Strölin. Roligt att ses igen.
Vi får försöka ses oftare.
Tror du att de verkligen skulle skjuta dig, far?
Nej då, det är bara så han pratar.
- Skjuta sin främsta general? - Du borde inte sagt så när han hörde.
- Då ses vi ikväll, älskling. - Kom tidigt.
- Visst är han en stilig pojke? - Och trevlig.
Men berättade du sanningen när du sa att han aldrig skulle låta skjuta dig?
- Självklart. - Tänk om han vänder sig mot dig.
- Varför skulle han göra det? - Han har vänt sig mot andra.
De bland hans närmaste som inte gillar dig då? Himmler och Bormann.
- Kan inte de påverka honom? - Jo.
- Kan inte de vända honom mot dig? - Jo, men det är inte särskilt troligt.
Ponera att de skulle lyckas göra det-
- har du då tänkt på vad som händer med Lucie och Manfred?
Det har jag inte tänkt på. Vad är det egentligen du är ute efter?
Jag tycker bara att du borde göra det.
Du har inte förändrats det minsta. Du har alltid varit en udda fågel.
Men du behöver inte oroa dig. Ingen av oss är i fara.
Om du vill ta emot ett gott råd så bör du inte tala så där med alla.
Det gör jag inte. Bara med dem jag känner väl och håller mycket av.
- Adjö, Rommel. - Adjö, Strölin. Kom gärna tillbaka.
Nu var det bara en tidsfråga innan Hitlers Europafort skulle invaderas.
Och i november 1943 inspekterade Rommel Atlantförsvaret-
- inför uppgiften som befälhavare över försvarsstyrkorna.
En månad senare rapporterade han till fältmarskalk von Rundstedt-
- överbefälhavare i väst, vid dennes högkvarter utanför Paris.
Fältmarskalk von Rundstedt.
- Krüger. - Fältmarskalken.
Mina herrar.
Roligt att se dig, Rommel.
Vad tycker du om Atlantvallen, nu när du fått inspektera den?
- Min rapport är inte helt färdig än. - Då diskuterar vi saken senare.
Jag tror inte den mäktige Eisenhower anfaller de närmaste dagarna.
- Var det för tröttande för dig? - Inte alls. Jag är helt återställd.
Det gläder mig. Blir ni väl omhändertagna, mina herrar?
Bau, ta hand om våra vänner medan Rommel och jag talar enskilt.
Ja, sir.
Förfärligt, inte sant?
Jag skulle inte kalla det en vall.
De stora hamnstäderna är skyddade, men fienden lär inte nöjessegla in.
Inget har gjorts åt stränderna. Det finns massor av sårbara platser.
Problemet är arbetare. Vi har ritningar på bombsäkra fästningsverk.
Stål och betong från Danmark till Spanien-
- men våra franska vänner är inte särskilt samarbetsvilliga.
De är slöa som sniglar.
Om vi inte kan stoppa dem på stränderna är vi illa ute.
Stoppa dem på stränderna med minor och fällor, och slå till hårt där.
Här, här nere och här.
Jag håller inte med, men i det här läget är det av akademisk betydelse.
Varken du eller jag kommer att avgöra taktiken i den här operationen.
Menar du att Berlin...
Ja, den böhmiska korpralen tar själv över befälet över operationen.
Vi blir bara instrument för hans astrologiska ingivelser.
- Det är redan bestämt. - Det är ju en omöjlig situation.
- Då borde du förklara det för honom. - Har du inte själv protesterat?
När man många gånger försökt stoppa någon-
- som är fast besluten att begå självmord blir man till slut likgiltig.
- Misstycker du om jag tar upp det? - Inte alls. Jag hyllar din optimism.
Jag har hört att du en gång kallat mig en clown i Hitlers cirkus.
- Jaså? - Jag uttrycker mig tydligare om dig.
Det gör inget, fältmarskalken. Sånt rinner av mig som vatten på en gås.
- Sa du det? - Den skyldige inser nog sitt misstag.
Tack, fältmarskalken.
- Var det något mer? - Nej, inte för tillfället.
Ett förslag kanske, med tanke på våra hjärtliga ord.
I ditt ställe skulle jag vara försiktig med att tala om din åsikt om detta.
Från och med nu kommer du att stå under ständig bevakning här.
- Från Berlin? - Vänner till ledningen tror jag.
- Varför just jag? - Det är inte bara du. Det är alla.
Du bevakades tydligen inte i Afrika-
- men här på kontinenten är det en ära som följer med ställningen.
- Du också? - Käre vän, jag är ju överbefälhavare.
Två månader senare, i februari 1944-
- blev Rommel åter uppsökt av sin gamle vän, dr Karl Strölin.
- God dag, sir. - God dag.
Jag är här för att besöka fältmarskalken och fru Rommel.
Eisenhower försöker inte förrän i vår. Jag lär inte komma hem innan dess.
- Är vi redo? - Jag hoppas att vi ska vara det.
- Skål, doktorn. - Skål, käre Rommel.
- Kan rummet vara avlyssnat? - Varför skulle det vara det?
- Behöver vår vän Himmler en orsak? - Han behöver väl inte det.
Men jag tror inte du behöver oroa dig. Varför undrar du?
För att jag vill tala med dig utan att bli avlyssnad.
Om situationen med Hitler.
- Jag vill inte diskutera politik, Strölin. - Vill du hellre se Tyskland gå under?
Det är inget jag vill diskutera. Och du använder kommunistretorik.
- Jaså? - Ja, att han innebär nederlag och så.
Skulle du kalla general Beck kommunist? Eller Carl Goerdeler?
- Jag har aldrig hört det om dem. - Falkenhausen då?
Heinrich von Stülpnagel och von Hassel då? Är de kommunister?
Försöker du säga att sådana män ifrågasätter hans ledarskap?
Inte bara ifrågasätter. De tänker göra slut på det.
- Har du själv talat med dem? - Och många fler. Inte bara soldater.
Präster, fackföreningsledare, advokater, läkare och t.o.m. politiker.
Inte så många, men alla är kloka män.
- Hur länge har detta pågått? - Sedan 1938.
Och exakt vad är ni ute efter?
För det första vill vi bli av med Hitler och hans anhang.
Om vi ska besegras så vill vi bli det som människor, inte som barbarer.
Och vare sig vi vinner eller förlorar vill vi leva normalt, utan fruktan.
Hör nu, Strölin, jag vill inte bli inblandad.
Jag är soldat, inte politiker.
- Tror du fortfarande att du är säker? - Vem vet vem som går säker?
- Under en frisk ledare skulle du veta. - Det är struntprat, och du vet det.
Du kanske har rätt. Du är ju trots allt hans favorit.
Ingen kan ju ifrågasätta hans godhet mot dem som tjänat honom väl.
- Den som gör sitt jobb är säker. - Då har du förstås inget att frukta.
Och om något ändå skulle hände-
- skulle du kunna trösta dig med att Lucie och Manfred skulle vara trygga-
- hos de modiga patrioter han samlat omkring sig.
- Sådant prat roar mig inte. - Jag försöker inte roa dig.
Jag reflekterar bara över din oerhörda lycka.
Vilken gudagåva han måste vara för dig, både här hemma och ute i fält.
Det är inte många generaler som har stöd från ett sådant krigsgeni.
Nu räcker det.
Han undvek fällan att invadera ett oskyddat England efter Dunkerque-
- och visade sitt mod vid Stalingrad, när von Paulus ville dra sig ur fällan.
Vilken annan man på denna jord hade vågat ge en sådan gripande order?
"Retirera inte en enda millimeter. Segra eller dö." Inte ens Napoleon...
- Nu räcker det sa jag! - Du vågar inte ens tänka på det.
Tala inte som jag vore ett barn! Tror du inte jag förstår vad du menar?
Men vem har bett om min åsikt?
Och vem skulle lyssna om jag sa att deras beslut var fullständigt galna?
- Har du försökt? - Självklart!
Inte är du naiv nog att tro att en soldat måste gilla varje detalj i regeringen-
- innan han strider för den, för vilken armé skulle fungera då?
Sanningen är att en soldat endast har en funktion i livet -att följa order.
Resten är bara politik, och jag är soldat, inte politiker...
Sluta gömma dig bakom uniformen! Jag struntar i din soldatfilosofi.
Den betyder bara att du är livrädd och gömmer dig bakom klichéer.
Har du glömt att jag känt dig i 20 år?
Jag vet precis vad du tycker om styggelsen i Berlin-
- så varför vill du marschera ner i helvetet med ett odjur du avskyr?
Var är det förstånd och mod du visar i fält?
Det är bäst att du går härifrån nu.
Inte förrän du varit ärlig mot en gammal vän.
Jag tänker inte lämna rummet förrän du säger sanningen.
- Ska jag kalla på vakten? - Det kommer du aldrig att göra.
- Hur vet du vad jag tänker göra? - Lucie har berättat det för mig.
Har du redan talat med Lucie om detta?
- Skickade hon dig till mig? - Inte alls.
Hon berättade bara vad du egentligen tycker om vår helige ledare-
- och hans ärorika välde.
Far! Bilen är här.
Snälla du, skrik inte. Det har jag sagt massor av gånger.
Han är bara uppspelt, och han är bara en pojke, trots uniformen.
- Ta hand om dig, älskling. - Du är väl inte arg på mig?
- För vad? - Att jag talade med dr Strölin.
Nej då.
Har han rätt?
Jag vet inte.
Jag kan inte bestämma mig, men det han föreslår är fruktansvärt.
- Jag vet inte om jag kan gå så långt. - Nej, inte om du tror att han har fel.
Det sa jag aldrig, men...
Är det enda sättet att lösa det på? Landsförräderi.
Det blir resultatet, hur rätt man än har.
- Är det bättre att låta allt fortgå? - Nej, men det måste gå att lösa.
Om jag får träffa honom ensam igen och förklara situationen för honom...
Hur kan man strida under sådana villkor? Räcker inte en invasion...
Du behöver inte bestämma dig nu.
Det kommer till dig när det är dags.
- Vad tycker du? - Det vet jag inte, älskling.
Men när tiden är inne kommer du att veta. Det är bäst du ger dig av nu.
- Skriv till mig varje dag. - Det ska jag. Det här är till resan.
Tack, älskling.
- Adjö, min kära, och oroa dig inte. - Jag ska försöka låta bli.
Nu räcker det.
Adjö, min son. Ta hand om din mor och var en god soldat. Gör mig stolt.
- Tar du med Montgomery tillbaka? - Så snart han kliver i land.
- Adjö, älskling. - Adjö, älskling.
Och så till slut, efter fyra års förberedelser, kom dagen D.
Världshistoriens största armada och förflyttning av soldater och vapen-
- rörde sig från England mot Normandies stränder-
- och det tyska Europafortet.
När den böhmiske korpralen gjorde sig själv till överbefälhavare-
- hamnade den tyska armén i en unik situation.
Inte bara för många fiender, utan även en tysk för mycket.
- Kan vi inte få loss 15:e armén? - Nej, det är nog omöjligt.
Enligt hans astrologer kommer den verkliga invasionen norr om Calais.
e armén sitter och väntar på en invasion som redan pågår.
Ett utmärkt exempel på krigföring genom horoskop.
Vi måste få tag på de här trupperna så vi kan understödja våra ställningar.
Vi måste tala med honom igen.
Det här säger jag i förtroende. Jag tror inte att något vi gör hjälper.
De har redan banat väg för nederlag.
Stå fast, retirera inte en millimeter. Segra eller dö.
Krig kan inte vinnas av män vars taktik består av banala maximer.
De kanske berör skolbarn, men de stoppar inga soldater.
Om jag fick fria händer skulle de få betala ett sådant pris i blod-
- att de skulle vilja glömma Tyskland.
Jag kanske inte skulle stoppa alla, men de skulle få strida mot en armé-
- och inte en rad orörliga mål.
Men det skulle han aldrig tillåta. Du vet hur bestämda korpraler är.
Råkar du känna Karl Strölin?
- Strölin? - Borgmästare i Stuttgart.
- Jag känner igen namnet. - Eller dr Goerdeler från Leipzig.
Du också?
För varje dag som går blir jag allt säkrare på att det är enda lösningen.
Dina ord förbryllar mig.
De griper honom, tar över regeringen och sluter fred med Eisenhower.
Jag förnekar förstås detta samtal, men det var oerhört enfaldigt.
Eisenhower sluter aldrig en separat fred nu när allt går så bra för dem.
- Den delen av planen är dödsdömd. - Men du ogillar inte själva idén?
Jag tror inte jag hörde vad frågan var.
Om de sökte råd hos dig, skulle du då ta emot dem?
Nej du... Nej.
Nej, tyvärr inte, Rommel.
Det är alldeles för sent.
- Även om de slog till omedelbart? - Du missförstår mig.
Det är inte för sent för det. Det är för sent för mig.
Jag är 70 år nu. För gammal för att revoltera.
För gammal för att trotsa de mäktiga, hur onda de än är.
Samtal från Berlin, sir. Marskalk Keitel.
- Keitel? - Von Rundstedt.
Stämmer det om Cherbourg? Hur ska jag kunna meddela Führern det?
Du har gett honom dåliga nyheter förr.
Ja, vi har bara fått dåliga nyheter. Har du inga goda nyheter också?
- Har ni hört från ryska fronten? - Vi diskuterar inte ryska fronten.
Vi diskuterar er front. Situationen i väst förvärras med varje rapport.
Det är genant att behöva göra honom besviken igen. Kan vi inte göra något?
Jo, ge oss 15:e armén som sitter och spelar kort vid Calais.
Du vet att det är omöjligt. Führern har förklarat varför den måste stanna där.
Låt oss då dra oss tillbaka så vi kan bilda en riktig försvarslinje.
Era order är att strida där ni är. Har du inga bättre förslag?
Jo, ett mycket bättre.
Slut fred, din idiot!
- Adjö, Rommel. - Han rapporterar aldrig det.
Redan nu knackar han på korpralens dörr, gnyende av lycka.
Glöm aldrig det här, käre vän.
Segrar har hundra fäder, nederlag är faderslösa.
Inom ett dygn är du utnämnd till min efterträdare. Jag beklagar.
Struntprat. Han sparkar aldrig dig.
Men jag är inte för gammal för att önska mina vänner all lycka-
- i deras oerhört intressant projekt.
Under tiden hade de allierade säkrat brohuvudena-
- och deras stridsvagnar och soldater hade satt kurs mot Rhen.
De här ska vara lättåtkomliga. De där mapparna också.
Fältmarskalken.
Käre fältmarskalk Rommel.
Jag har fullständigt förtroende för överbringaren av detta meddelande.
Överstelöjtnant von Hofacker tillhör min stab.
Var vänlig förse honom med all tillgänglig information -Stülpnagel.
- Var är han? - I lilla rummet.
- Överste. - Jag ska försöka fatta mig kort.
Bevaka korridoren.
- Nå? - Vi står inför ett omedelbart beslut.
Tre av våra män greps i Berlin igår. De har förstås tvingats att prata.
Som tur är har de endast begränsad kännedom om de inblandade.
Men alla är överens om att vi måste agera omgående.
- Så då är det definitivt bestämt? - Ja, sir.
Generalen undrar om du kan gå i god för de befälhavare du nämnde.
De kommer att följa mina order.
Kan jag meddela Stülpnagel att vi kan agera utan vidare överläggning?
Vänta här, överste. Följ med mig.
Töm rummet.
Ut. Låt det där vara.
Det här är fältmarskalk Rommel. Koppla mig till fältmarskalk Keitel.
Jag måste vara helt säker.
Vi kan inte göra det om det finns minsta tecken på förnuft.
- Keitel. - Rommel.
Lyssna nu, Keitel. Jag måste genast få träffa Führern.
Någonstans i Frankrike. Det gäller ett ärende av största vikt.
Jag föreslår imorgon bitti.
Den 17 juni träffades de i Hitlers underjordiska gömställe.
Detta är en oerhört betungande plikt, men jag har inget val.
Vi har nått en kris som kräver beslut på högsta nivå.
Du har sagt det förr. Varje gång jag talar med dig står vi inför en ny kris.
När fienden är överlägsen på land, till sjöss och i luften-
- och ständigt blir starkare, medan vi samtidigt blir svagare-
- är det i sanning en kris som måste granskas snabbt och realistiskt.
Så låter det alltid från dig!
När allt går bra är det inga problem, men vid första tecken på svårigheter-
- blir du en fullständig defaitist!
Undrar du varför du inte efterträdde von Rundstedt? På grund av detta!
Jag kanske borde ha ersatt dig.
- Har du inget förtroende för mig? - Mer än Führern verkar ha för mig.
Vet du inte vad mina V-1-bomber åstadkommer mot London?
- Kan de inte skickas mot stränderna? - De är inte tillräckligt precisa.
De behöver en hel stad som mål.
Varför inte hamnar, som Plymouth, Southampton och Portsmouth?
Nej, nej, nej!
Det är precis vad jag menar med att du inte kan tänka utanför slagfältet.
Britterna struntar i de byarna. Det är sitt London de älskar.
De vill inte se staden förstöras som jag ska förstöra den på två veckor.
De kommer att skrika efter kapitulation!
Slaget är över vid den här fronten.
På två veckor kommer fienden bryta igenom våra linjer och in i Frankrike.
Rent militärt ser vi slutet. Vi har inget mer att sätta in.
Vad är det du föreslår? Att vi kapitulerar?
Jag presenterar fakta, sir. Jag ber er att dra rätt slutsatser.
Rätt för vem? För dig!
Jag föreslår att du lägger din energi på att strida-
- och lämnar krigets planering till de ansvariga!
Jag ber om ursäkt, sir. Jag vill gärna ha ett råd av Führern.
V-vapnet är bara det första i en rad vapen-
- som kommer att revolutionera all krigföring.
Jag har snart ett andra och ett tredje, mångfalt kraftigare än det tidigare.
- Men krisen pågår nu, sir. - De kan vända krigets utgång!
Men vad ska vi göra nu, sir?
Medan du kommit fram till att allt är förlorat har vi tagit fram underverk.
De kommer att förvandla historien!
I verkstäderna har vi tagit fram vapen fienden inte ens kan drömma om!
Jag har ett vapen i åtanke!
Rommel var nu helt med på planen att mörda Führern.
Men den 17 juni, på en landsväg nära en by som hette Montgomery...
Flygplan.
Tre dagar senare, den 20 juli, medan Rommel fortfarande låg på sjukhus-
- samlades Adolf Hitler och hans stab för ett ödesdiger möte-
- på hans högkvarter i Ostpreussen.
Führern, mina herrar.
Han hanterar sina stridsvagnar som en kavalleriofficer.
Min Führer. Stauffenberg, sir.
Ja, Stauffenberg från general Fromm.
- Roligt att se dig igen. - Tack, min Führer.
Mina herrar, får jag be om er uppmärksamhet?
Ursäkta mig. Jag har en rapport från general Fromm.
- Var är Göring? - På väg, sir.
När man är fet är man inte så snabb.
Överste von Stauffenberg, ni har telefon.
Ursäkta mig.
Låt oss börja med ryska fronten.
Führern...
Mår ni bra, min Führer?
Jag mår bra.
För det misslyckandet fick 5000 personer betala med sina liv-
- under tiden Hitler låg på sjukhus.
Rommel återhämtade sig från skador som hade dödat de flesta.
Plötsligt upphörde allt offentligt tal om nationens främste soldat.
I tre månader var han isolerad, till den 13 oktober, 1944.
Hur står det till, Rommel?
- Frisk nog att komma till Berlin? - Dessvärre inte än. Om några veckor.
- Jag kan skicka ett specialtåg. - Tack, men jag känner mig inte redo.
- Är det något brådskande? - När kan du ta över en ny postering?
Om ett par veckor kanske. Högst tre.
Kan du diskutera situationen om vi skickar någon?
Jag skickar Burgdorf. Du vet vem det är.
Passar det om han kommer imorgon?
Han har fullständiga instruktioner. Hälsa fru Rommel.
- Det ska jag göra. Tack. - Adjö.
Keitel pratar om en ny postering.
- När? - När jag känner mig redo.
Han hälsade till dig.
Vi ska träffa fältmarskalk Rommel.
- Kan du hälsa honom att... - Kom in, Burgdorf.
- Fältmarskalken. - Roligt att ses igen. Och er, general.
Jag tror inte ni träffat min hustru. Generalerna Burgdorf och Maisel.
Min son Manfred och kapten Aldinger.
- Hoppas resan inte var tröttande. - Vill ni ha lunch och ett glas vin?
Tack, sir, men vi ska tillbaka till Berlin snarast möjligt.
- Ursäkta oss, älskling. Den här vägen. - Vi ber om ursäkt.
- En annan gång kanske. - Jag hoppas det.
Jag hoppas det blir ryska fronten.
Slå er ned och rök om ni vill.
Jag är inte som Montgomery. Rök stör mig inte.
Till er tjänst, mina herrar.
Vi kommer direkt från Führern.
Det vi har att säga till er kommer direkt från honom.
Våra instruktioner är att först förmedla hans djupa uppskattning-
- för alla era heroiska insatser för riket.
- Fortsätt. - Och att han beklagar er olycka.
Hans tystnad beror säkert på att han hade viktigare saker att tänka på.
Det är tråkigt att en sådan karriär...
Kan vi hoppa över era reflektioner och gå direkt på sakens kärna?
Självklart, sir.
I det tyska folkets namn! Anklagelser från staten
Mot fältmarskalk Erwin Rommel Landsförräderi
Som ni ser underbyggs anklagelserna av överväldigande vittnesmål.
Tack, jag kan läsa.
Ni verkar haft turen att få bekännelser från många på dödsbädden.
Allt är helt och hållet lagligt, sir.
Hälsa Führern att jag ser fram emot att svara på anklagelserna i rätten.
Ni tänker väl inte neka?
Jag sa att du kan meddela Führern att jag svarar på anklagelserna i rätten.
Führern hoppas att detta kan lösas utan en rättegångs publicitet.
Då får han dra tillbaka anklagelserna.
Han anser att alla skulle ta skada av en rättegång.
Mina order är att påminna er om hur detta kan fläcka ert namn och rykte.
Vad förväntar han sig av mig? Att jag erkänner mig skyldig inför dig?
- Naturligtvis inte. - Han vill att jag ska hålla tyst.
Han vill inte att jag ska berätta vad som hänt så att det kommer ut.
Mycket omtänksamt, men jag kan skydda mitt namn och rykte i rätten.
Till vilken nytta, sir? Utslaget antyds redan.
Sa han att du skulle säga det också?
Bevisen är tydliga. Hur ska det kunna försvaras?
Vad föreslår han då?
Innan vi fortsätter bör fältmarskalken veta att huset är omringat.
- Mina order, sir. Ni förstår säkert. - Och vi är båda beväpnade.
Vad vill han att jag gör?
Han anser att alla skulle vinna på om ni löste situationen på egen hand.
- I stillhet och utan dröjsmål. - Fortsätt.
Fördelen med en sådan lösning jämfört med en rättegång-
- är många och uppenbara.
Viktigast för honom är förstås att ert namn och rykte bevaras.
Och han ska personligen till att ingen misstanke faller på er.
Vad allmänheten anbelangar dukade ni till sist under av era krigsskador.
Det blir den officiella förklaringen.
Staten hedrar sedan ert minne och er familj med historisk generositet.
Det var hans egna ord.
Ert namn skulle leva vidare i den ära det en gång förtjänade-
- och er hustru och son skulle vara trygga och omhändertagna livet ut.
- Har jag ett val? - På sätt och vis.
Jag kan välja att dö nu eller senare.
Så är det, är jag rädd.
När måste jag bestämma mig?
Vi ska vara tillbaka i Berlin så tidigt så möjligt ikväll.
Straffet i detta fall skulle bli avrättning genom garrottering.
Medlet jag har med mig verkar på tre sekunder och är smärtfritt.
Hälsa honom att trots nackdelarna ni varit vänlig nog att framhäva-
- så väljer jag en rättegång.
Även om det är lönlöst så bör mitt försvar få höras.
Det kan gagna dem som hör det.
De kanske får vissa att tänka efter, som jag gjorde till slut.
Dessvärre var det för sent.
Det är mitt liv och mitt val.
- Jag är besviken på ert val, sir. - Jag känner verkligen med dig.
Om ni insisterar på en rättegång har jag inte bemyndigats-
- att erbjuda några garantier för er sons och änkas säkerhet.
De kommer ut nu.
- Är ni färdiga, sir? - Jag tror det.
- Vi väntar utanför, sir. - Jag kommer strax.
Vi förväntade oss knappast...
- Är ni redan klara? - Jag kommer strax.
- Vad är det, Erwin? - Jag vill att du är stark, älskling.
Var väldigt stark och tapper.
Förstår du?
Jag måste ge mig av nu, och jag kommer inte tillbaka.
- Ska jag berätta mer? - Finns det ingen utväg?
Nej, men det blir inte så farligt.
De har gett mig ett smärtfritt och effektivt medel.
Vi ger oss av nu. Jag gör det direkt.
Vi har vapen. Kan vi inte fly?
Nej, vi kan inget göra. De har tänkt på allt.
- Vi kan åtminstone knäppa dem. - Vi kan inget göra.
Jag måste göra exakt som de säger.
- Kan du vara tapper? - Jag vet inte.
De har lovat mig att du och Manfred är säkra. Ingen annan får veta detta.
- Finns det verkligen ingen utväg? - Nej, älskling.
- Har du berättat för Manfred än? - Jag berättar när jag går ner.
Låt mig berätta. Jag är bättre på det.
Om du vill det så.
Jag ska hämta min rock. Det är kallt och jag vill inte darra.
Fältmarskalken kommer ut nu.
- Ska du åka direkt? - Varför inte?
- Mår du tillräckligt bra? - Självklart.
Ska du till Ryssland?
Adjö, Aldinger, min käre vän.
- Adjö, sir. - Ta hand om dem.
- Kan du inte berätta? - Ställ inte så många frågor.
- När får vi veta? - Inom kort.
- Adjö, min son. Sköt dig nu. - Adjö far. Du stoppar dem väl?
Vi får se.
Adjö, älskling.
Adjö, min kära.
Vad tänkte Rommel på under sin sista, korta bilfärd?
Var han bitter för att han inte förstått tidigare och slagit till för sent-
- eller tänkte han på öknen, där hans militära snille förbluffat världen?
Först vid Mekele...
... sedan vid Tobruk...
... och el Alamein.
Hans liv och öde har ironiskt nog bäst sammanfattas-
- av Nazitysklands främsta fiende - Winston Churchill:
Hans nit och dristighet innebar stora förluster för oss.
Han förtjänar honnören jag gav honom i underhuset i januari 1942.
Han förtjänar även vår respekt, för trots att han var en lojal tysk soldat-
- kom han att hata Hitler och alla hans gärningar.
Han deltog i konspirationen för att rädda Tyskland-
- genom att undanröja galningen och tyrannen.
För detta fick han plikta med sitt liv.
I den moderna demokratins mörka krig-
- finns inte mycket plats för ridderlighet.